Salzburg, Østrig. Sidst i 30'erne
- Moder. . . Jeg kan ikke finde hende. - Maria?
- Hun er væk igen. - Hun burde have en kobjælde på.
- Er hun ikke hos dyrene i laden? - Jeg har ledt de sædvanlige steder.
Nu er det jo Maria, så led også alle de usædvanlige steder.
Denne overtrædelse rydder vel den sidste tvivl om Marias fremtid her.
Jeg plejer gerne at tro det bedste i min tvivl.
- Det sorte fårs uld er lige så varmt. - Vi taler ikke om får nu.
Af alle vore noviciatkandidater er Maria den mindst. . .
Vi diskuterede postulanternes egenskaber.
Søstrene her -
- ville hjælpe mig ved at give udtryk for modstridende synspunkter.
Hvad mener søster Catherine om Maria?
En vidunderlig pige. . . til tider.
- Søster Agatha? - Let at holde af. . . til tider.
- Søster Sophia? - En skat. . . men altid i uføret.
Præcis hvad jeg sagde.
Du kan gå derind nu.
Kom ind, mit barn.
- Sæt dig. - Jeg kunne bare ikke lade være.
- Bjergene drog mig og. . . - Det er ikke derfor, du er her.
- Lad mig bede om forladelse. - Hvis det føles bedre. . .
Himlen var så blå, alt var så grønt, jeg måtte bare tage del i det.
Untersberg trak mig op, som ville det føre mig til himlen.
- Tænk, hvis du var faret vild. - Det kunne ikke ske.
Jeg er vokset op på det bjerg.
Som barn klatrede jeg op i et træ for at se ind i jeres have.
Jeg så søstrene arbejde og hørte dem synge.
Hvilket bringer mig til. . . jeg sang derude i dag uden tilladelse.
- Det er herinde, de regler gælder. - Jeg vil synge overalt.
- Øg jeg siger alting tingene ligeud. - Det kaldes vist ærlighed.
Grufuldt! Øg Berthe får mig til at kysse gulvet, når vi har skændtes.
Nu kysser jeg gulvet, straks jeg ser hende, for at spare tid.
Maria. . . Da du så os og ville være en af os -
- var du vel ikke helt forberedt på, hvordan vores levevis var?
Nej, men jeg beder, og jeg anstrenger mig virkelig.
- Hvad er det vigtigste, du har lært? - At følge Guds vilje helhjertet.
Maria. . . det er vist Guds vilje, at du forlader os. For en stund.
Nej, send mig ikke bort! Det her er mit hjem, min familie. . . mit liv.
- Men er du rede til at. . . - Ja!
Hvis du færdes ude i verden et stykke tid -
- ser du bedre, hvad der kræves af dig.
Jeg ved, hvad der kræves af mig, og jeg kan leve op til det!
Ja, moder. Er det Guds vilje, så. . .
En familie nær Salzburg skal bruge en guvernante frem til september -
- som skal tage sig af syv børn.
- Du holder vel af børn? - Jo da, men syv. . .?
Jeg meddeler kaptajn von Trapp, at du kommer i morgen.
Pensioneret fra den kejserlige flåde, en fin og tapper mand.
Siden hustruens død har det knebet med at holde på guvernanterne.
- Hvorfor? - Det vil Herren vise dig til sin tid.
Når Herren lukker døren, åbner han samtidig et vindue.
Hjælp. . .
Hejsa, her er jeg!
Jeg er den nye guvernante, kaptajn.
Øg jeg er den gamle butler, Fräulein.
Goddag.
Vent her.
Fremover må De huske, at der er visse værelser, man ikke går ind i.
- Hvorfor stirrer De på mig? - De ligner ikke en søkaptajn.
Øg De ligner ikke en guvernante. Drej rundt.
Tag hatten af.
- De må tage en anden kjole på. - Jeg har ikke andre.
Postulanterne giver deres tøj til de fattige.
Den her ville de ikke have.
Jeg nåede ikke at sy en ny kjole. Jeg kan sy.
Så vil jeg skaffe Dem noget stof. l dag, hvis jeg kan finde noget.
Fräulein. . . Maria, jeg ved ikke, hvor meget abbedissen har fortalt.
De er den tolvte guvernante her, siden børnenes mor døde.
Jeg håber, De er bedre end den forrige. Hun blev kun i to timer.
Hvad er der galt med børnene?
lntet. Det er guvernanterne, den er gal med.
De har ikke udøvet den disciplin, som kræves her. Husk det.
Hold børnene til bøgerne, de skal ikke drømme ferien bort.
l eftermiddag står den på march. Sengetiderne ligger fast.
De skal sørge for at de opfører sig med anstand, og De har befalingen.
Det her er jeres nye guvernante, Fräulein Maria.
l skal træde frem på jeres signal og sige jeres navne. . . Lyt og lær.
- Liesl. - Friedrich.
- Louisa. - Kurt.
- Brigitta. - Marta.
Gretl.
Lad os se, hvor godt De hørte efter.
Jeg har ikke brug for fløjten. Jeg råber bare deres søde navne op.
Det her er et stort hus, og her råber man ikke.
Tag så den her. Børnene hjælper Dem.
Sådan kalder jeg på Dem.
Nej! Det kunne jeg aldrig leve med.
Man fløjter ikke på børn, og så afgjort ikke på mig.
Det ville føles så ydmygende.
Var De lige så besværlig i klostret?
Meget værre.
Undskyld, men hvad er Deres signal?
De kan kalde mig ""kaptajn"" .
Rør.
Nu vi er alene, så vær sød at sige jeres navne igen og jeres alder.
Jeg er Liesl, 16 år, og jeg har ikke brug for en guvernante.
Godt, så er vi bare venner.
Jeg er Friedrich, 14 år, jeg er umulig.
- Hvem har sagt det? - Josefin, en af guvernanterne.
Jeg er Brigitta.
Du sagde ikke, hvor gammel du var. . . Louisa.
Jeg er Brigitta, hun er Louisa. Hun er 13 år, og du er smart.
- Jeg er 10, og din kjole er hæslig. - Det der er forkert at sige.
- Synes du ikke det samme? - Jo, men Fräulein Hilda's var værre.
Jeg er Kurt, 11 år, og jeg er uforbederlig.
Hvad betyder ""uforbederlig""?
At du vil behandles som en dreng, tror jeg.
Jeg er Marta, jeg fylder syv år på tirsdag.
- Jeg ønsker mig en lyserød parasol. - Jeg kan også godt lide lyserødt.
Du er Gretl, og du er fem år. Du er jo en rigtig dame.
Jeg har aldrig arbejdet som guvernante før.
- Så du ved intet om det? - lntet. Jeg må have gode råd.
- Bed far passe sine egne sager. - Kom for sent til middagene.
- Slubr, når du spiser suppe. - Øg puds næse under desserten.
Øg tro ikke et ord af, hvad de siger. For jeg kan godt lide dig.
Nu skal l gå turen, børn. Jeres fars ordre. Kom så. . .
Jeg er Frau Schmidt, husholdersken. Jeg viser Dem Deres værelse.
De stakkels små. . .
De var heldig. Fräulein Helga fik en slange.
Godaften.
- Godaften, børn. - Godaften, Fräulein Maria.
Et sødt, lille ritual. Har De lært det i klostret?
Nej. . .
Min reumatisme.
Undskyld, men skal vi ikke takke Herren først?
Vi takker dig, Herre, for alt vi modtager. Amen.
Jeg vil takke jer alle for gaven, som lå i min lomme.
Hvilken gave?
- Det er en hemmelighed. - Så behold den og lad os spise.
l vidste, hvor nervøs jeg var ved at komme som en ny i huset -
- og hvor vigtigt det er for mig at blive accepteret -
- så det var meget betænksomt af jer -
- at give mig sådan en varm og sød velkomst.
- Hvad er der, Marta? - lkke noget.
Er det ved alle måltider, eller er det kun til middagene -
- at vi skal igennem denne herlige ting. . . ikke at kunne spise?
De er bare glade.
- Godaften, Rolfe. - Er alt under kontrol?
- Javist. Er der noget nyt? - Måske. Er kaptajnen hjemme?
- Han spiser middag. - Sammen med familien?
Giv ham straks det her telegram.
Et telegram.
- Hvem kom med det? - Unge Rolfe, naturligvis.
Må jeg rejse mig fra bordet?
- Børn, i morgen tager jeg til Wien. - lkke nu igen!
- Hvor længe er du bortrejst? - Det ved jeg ikke.
- Skal du møde baronessen? - Pas dine egne sager!
Det skal jeg faktisk.
Hvorfor får vi aldrig baronessen at se?
l får hende at se. Hun følger med mig hjem.
Øgså onkel Max.
Rolfe?
- Nej, Liesl, vi kan ikke. . . - Var det ikke derfor, du blev?
- Naturligvis. Jeg har savnet dig. - Hvor meget?
Jeg overvejede at sende et telegram bare for at komme her.
- Det var en god ide, gør det! - Men nu er jeg her jo.
Vil du ikke godt sende et telegram? Der skal stå: ""Kære Liesl. . . ""
""Jeg vil gerne kunne fortælle dig om mine følelser for dig. Stop. ""
""Men nu er telegrammet allerede blevet for dyrt. Hilsen, Rolfe. ""
""Hjertelig hilsen. . . ""
""De kærligste. . . ""
Får jeg et svar?
""Kære Rolfe. Stop. Fortsæt. Din Liesl. ""
Bare vi ikke skulle vente på et telegram. Hvornår ses vi igen?
Jeg kan jo komme her ved en fejl.
Med et telegram til oberst Schneider, som bor. . .
Men det er hemmeligt, sig intet til din far. Han er så. . . østrigsk.
- Det er vi jo alle. - Nogle mener, vi bør være tyskere.
De mener, at. . .
- Bare din far ikke kommer i knibe. - Han er en helt, han er dekoreret.
Ja, jeg er også mere urolig for hans datter.
- Hvorfor det? - Du er så. . .
- Du er så ung! - Jeg er da seksten!
Kom ind.
Frau Schmidt. . .
Her er klædestof, som kaptajnen har fået sendt hertil fra byen.
Det her bliver til noget dejligt tøj.
Kan jeg mon få mere stof?
- Hvor mange kjoler skal De bruge? - Jeg vil sy legetøj til børnene.
Von Trapp-børnene leger ikke, de marcherer.
- Synes De, det er godt? - Siden kaptajnens kone gik bort. . .
. . . styrer han stedet her, som om han stod på et af sine skibe.
lngen musik, ingen latter. . . intet, der kan minde om hende.
- Det er så forkert. - Hvad synes De om værelset?
- De får nye gardiner herinde. - De her er da gode nok.
- Der er bestilt nye. - Det er ikke nødvendigt.
- Hvis jeg bad ham om nyt stof. . . - Han rejser til Wien om morgenen.
- Hvor længe er han væk? - Sidst han besøgte baronessen. . .
. . . blev han der en måned.
Jeg burde ikke fortælle Dem det her. . .
. . . men han overvejer at gifte sig med hende inden efteråret.
- Herligt! Så får børnene en mor. - Ja. . .
Godnat.
Fader, nu forstår jeg, at jeg skal forberede børnene på en ny mor.
Jeg håber, de bliver lykkelige. Gud velsigne kaptajnen -
- Liesl, Friedrich, Louisa, Brigitta, Marta og lille Gretl.
Øg hvad hed den anden dreng nu? Nå, men velsign ham også.
Velsign abbedissen og alle søstrene i klostret.
Øg kære Gud, angående Liesl. . . lad hende vide, at jeg er hendes ven.
- Vil du sladre om mig? - Lad hende indse, at jeg vil hjælpe.
Amen.
Jeg gik en tur, nogen låste døren, og jeg ville ikke vække alle.
Øg så så jeg, at dit vindue stod åbnet. . . Du siger ikke noget til far?
- Hvordan kom du herop? - Vi snød guvernanterne sådan her.
Louisa kan klatre herop med en krukke edderkopper i hånden.
Var du derude helt alene?
Hvis vi vasker kjolen i aften, vil ingen bemærke noget i morgen.
Tag den her på.
Læg kjolen i blød i badekarret og kom så ind og sæt dig på sengen.
Jeg mente ikke, jeg havde brug for en guvernante. Men det har jeg vist.
Er du bange, Gretl?
Er du bange for tordenvejret? Så bliv her hos mig.
- Hvor er de andre? - De sover, de er ikke bange.
Nå, ikke det?
Hop så op i sengen. For denne ene gangs skyld.
- Nu venter vi bare på drengene. - De bliver væk, drenge er modige.
- l er vel ikke bange? - Vi ville se, hvordan l havde det.
- Det var sødt af jer. - Det var Kurts ide.
Ja, det var jo Kurt. . . Gud velsigne Kurt!
- Hvorfor bliver det bare ved? - Lynet taler, tordenen svarer.
Lynet virker væmmeligt. Hvorfor bliver tordenen så vred?
Hvis jeg er ked af det, tænker jeg på noget rart.
- Som hvad? - Tja. . .
Påskeliljer. Grønne enge. . . En stjernefyldt himmel.
- Fungerer det virkelig? - Ja da. Hvad holder l af?
- Julen! - Kaniner.
Slanger!
- Sommerferie. - Telegrammer.
- Fødselsdagsgaver. - Alle slags gaver!
- At nyse! - Prosit!
Har jeg ikke sagt, at vi har faste sengetider?
Tordenvejret gjorde dem urolige. . . Jo, det har De.
Har De svært ved at huske så enkle forholdsregler?
Kun når det tordner.
Liesl! Hvor blev du af efter middagen?
Jo, faktisk så. . .
- Jeg. . . - Vi lærte hinanden at kende.
Men nu er klokken mange. . . Hop så i seng igen!
De husker måske, at jeg rejser i morgen tidlig.
Så kan De måske også huske, at det vigtigste her i huset er disciplin.
Når jeg kommer hjem, håber jeg, at De selv har fået lidt disciplin.
lnden De rejser, vil jeg gerne tale med Dem om tøj til børnene. . .
Fräulein. . . De er mildest talt trættende.
- De er jo børn! - Øg jeg er deres far. Godnat.
Se der!
Kom nu!
Kan vi gøre det her hver dag?
- Ville du ikke blive træt af det? - Jo. . . Men så hver anden dag?
Mere sjov har vi ikke haft, siden vi kom lim på Josefin's tandbørste.
- Hvordan kan søde børn gøre det? - Det er da let nok.
- Men hvorfor gør l det? - For at få fars opmærksomhed.
Her er noget at tænke over. . .
Kom her! Vi skal øve en sang, til når baronessen ankommer.
- Vi må ikke synge for far. - Han ombestemmer sig måske. Nå?
- Vi kan ingen sange. - Vi kan ikke synge.
Så lad os ikke spilde tiden.
Resynck: Xenzai[NEF]
Undertekst: Gelula/SDl (DANlSH)